Gregor Bar Hebraeus | |||
---|---|---|---|
Født | 1226[1][2][3][4]![]() Malatya[5][6] | ||
Død | 30. juli 1286![]() Maragheh | ||
Beskjeftigelse | Historiker, skribent, teolog, filosof ![]() | ||
Embete | |||
Gravlagt | Mar Mattai-klosteret |
Gregor Bar Hebraeus (født i 1226 i Ebro nær Malatya i Sultanatet Rüm (dagens Tyrkia), død 30. juli 1286 i Maraga, Persia), var en syrisk-ortodoks mafrian og Østens katolikos i det trettende århundre. Han er kjent for sine verk innenfor filosofi, poesi, språk, historie og teologi, og har vært kalt «en av de mest lærde og allsidige menn fra Den syriske ortodokse kirke» (av Dr. William Wright).
Gregor Bar Hebraeus ble født med det arabiske navnet Abū'l-Faraj bin Hārūn al-Malaṭī. Det ser ut til at han tok det kristne navnet Gregor da han ble ordinert til biskop. Likevel ble han hele livet som regel kalt med det syriske kallenavnet Bar-‘Ebrāyā som igjen støtter bruken av det latinifiserte navnet Bar Hebraeus. Ofte blir det tatt for gitt at kallenavnet impliserer en jødisk bakgrunn (og gis betydningen 'Sønn av en Hebreer'). En annen teori er at navnet refererer til fødestedet hans, ‘Ebrā, hvor den gamle veien øst for Malatya mot Kharput (i dag kalt Elazığ) og Amid (i dag kalt Diyarbakır) krysser Eufratelven.[7] Han samlet in sine mange og forseggjorte arbeider som resultat etter år med studier innen teologi, filosofi, vitenskap og historie slik tilgangen var i datidens Syria. De fleste av verkene han ble skrevet på syrisk, men også noen på arabisk som lenge før han ble født hadde tatt over som den dagligspråket.
Gregor Bar Hebraeus var syrisk-ortodoks biskop, filosof, poet, grammatiker, medisiner, bibelkommentator, kistoriker og teolog. Han var sønn av en lege som het Aron. Under farens oppdragelse mens de bodde i Antiokia og Tripoli, begynte han som ung med medisinstudier og mange andre typer vitenskap, og som han aldri forlot. Da han var 17 år, ble han munk. I 1246 ble han bispeviet av den syrisk-ortodokse patriarken Ignatius II til biskop av Gubos og i det følgende året ble han flyttet til bispesetet i Lacabene. Han ble flyttet til bispedømmet over Aleppo av Dionysius i 1252 og ble til slutt av patriark Ignatius III utnevnt til mafrian og Østens katolikos i 1264. Hans biskoppelige oppgaver gikk ikke ut over hans studier, i stedet utnyttet han muligheten på de mange reisene (vistasene) i det store ansvarsområdet til å besøke bibliotekene og konferere med de lærde menn han tilfeldigvis kom over. Han samlet gradvis store mengder lærdom, og ble kjent med omtrent alle typer av sekulær og religiøs vitenskap. I mange saker mestret han til fulle de varierende temaene han undersøkte. Hvordan han klarte å være så trofast til å bruke så mye tid til systematisk studie når det samtidig pågikk en massiv mongolsk invasjon, er helt uten sammenligning. Det som kanskje er det viktigste bidrag er ikke nødvendigvis de verk han selv har gjort, men det at han samlet, bevarte og systematiserte arbeidene til sine forgjengere. Både gjennom sin utstråling og vitenskap ble Bar Hebraeus respektert av alle. Hans død skapte sorg ikke bare blant hans egne men, også blant assyriske og de armenske kristne. Han ble gravlagt i Mar Mattai-klosteret i nærheten av Mosul. Han etterlot seg også en selvbiografi, som finnes i Assemanis verk Bibloth. Orient. II, s.248-263; den delen som omhandler hans død (ibid.) ble skrevet av hans bror Bar Sauma.
Forgjenger: Ignatius Sleeba |
Mafrian og Østens katolikos |
Etterfølger: Gregor Bar Souma |