Karl Albert Wegelius (13. syyskuuta 1864 Suoniemi – 1. syyskuuta 1939 Joensuu) oli Joensuun lyseon rehtori ja jääkäriliikkeen historiasta kirjoittanut kirjailija.
Wegeliuksen vanhemmat olivat maanviljelijä Adolf David Gabriel Wegelius ja Johanna Fredrika Mustelin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1882 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1889 ja maisteriksi 1890. Wegelius toimi Joensuun lyseon uskonnon, ruotsinkielen ja logiikan vanhempana lehtorina 1893–1927 sekä lyseon rehtorina 1908–1920. Wegelius oli Joensuun kaupunginvaltuuston jäsen 1922–1927 ja kirkolliskokouksen jäsen 1898.[1] Hän oli Jääkäriliiton kunniajäsen vuodesta 1925.
Wegelius julkaisi jääkäriliikkeen historiasta seitsemän teosta (Aseveljet I–II, Routaa ja rautaa I–V), joissa on yhtensä yli 3 000 sivua. Kirjat perustuvat Wegeliuksen tekemiin haastatteluihin ja kirjeenvaihtoon jääkäriliikkeessä mukana olleiden kanssa sekä jälkimmäisten omiin muistiinpanoihin. Wegelius aloitti työnsä Suomen sisällissodan jälkeen, kun hän alkoi ensin kerätä Joensuun lyseon entisten ja nykyisten oppilaiden ja opettajien sotamuistelmia. Koska haastateltavien joukossa olivat hänen entiset oppilaansa jääkärimajurit Sven Weckström ja Friedel Jacobsson, Wegelius kuvasi Aseveljet-kirjassaan myös jääkärietappien toimintaa ja muun muassa Simon kahakkaa. Aseveljet-kirjaa tehdessään Wegelius tuli kosketuksiin Pohjanmaan jääkäriliikkeessä toimineiden aktivistien kanssa. Heidän kehotuksestaan hän alkoi kerätä laajempaa aineistoa jääkäriliikkeen varhaisemmasta historiasta, ja tämän työn tuloksena ilmestyi viisiosainen kirjasarja Routaa ja rautaa.[2]
Wegeliuksen puoliso oli Aini Öhmann. Urkuri ja urkujen suunnittelun ja rakentamisen asiantuntija Aarne Wegelius oli heidän poikansa[3], samoin Suomen tunnustuksellisen luterilaisen kirkon perustaja ja johtaja A. Aijal Uppala.
|