Blondin kosto | |
---|---|
Legally Blonde | |
![]() |
|
Ohjaaja | Robert Luketic |
Käsikirjoittaja |
Caitlin Clifford Kirsten Smith |
Tuottaja |
Ric Kidney Marc E. Platt |
Säveltäjä | Rolfe Kent |
Kuvaaja | Anthony Burman |
Pukusuunnittelija | Sophie de Rakoff |
Valmistustiedot | |
Valmistusmaa | Yhdysvallat |
Tuotantoyhtiö | Metro-Goldwyn-Mayer |
Levittäjä |
InterCom Netflix |
Ensi-ilta | 13. heinäkuuta 2001 |
Kesto | 96 minuuttia |
Alkuperäiskieli | englanti |
Budjetti | 18 miljoonaa dollaria[1] |
Seuraaja | Blondin kosto 2 |
Aiheesta muualla | |
IMDb | |
Elonet | |
AllMovie | |
Blondin kosto (engl. Legally Blonde) on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Robert Luketic. Elokuva kertoo Elle Woodsista, jonka poikaystävä jättää hänet, koska hän ei muka ole otettavissa vakavasti. Elle päättää mennä Harvardiin opiskelemaan näyttääkseen ex-poikaystävälleen olevansa täysin vakavastiotettava.
Elokuva sai jatko-osan Blondin kosto 2 vuonna 2003. Vuonna 2018 ilmoitettiin, että toinen jatko-osa on tekeillä.[2]
Reese Witherspoon | … | Elle Woods |
Luke Wilson | … | Emmett |
Selma Blair | … | Vivian |
Matthew Davis | … | Warner |
Victor Garber | … | professori Callahan |
Jennifer Coolidge | … | Paulette Bonafonté |
Holland Taylor | … | professori Stromwell |
Ali Larter | … | Brooke Taylor Windham |
Jessica Cauffiel | … | Margot |
Alanna Ubach | … | Serena |
Oz Perkins | … | "Dorky" David Kidney |
Linda Cardellini | … | Chutney Windham |
Raquel Welch | … | rouva Windham Vandermark |
Bruce Thomas | … | Pauletten UPS-lähetti |
Meredith Scott Lynn | … | Enid |
Helsingin Sanomien Kaisu Tervonen nautti käsikirjoitusideasta, jossa päähenkilöllä on vain etua asianajan työssään siitä, että tietää jumppaohjelmista, merkkikengistä ja permanenteista. ”Yksilökeskeinen ja naisvetoinen menestystarina sopi aikansa henkeen, mutta ei sen tenho ole sittemmin kadonnut.”[3] Tv-maailma-lehdessä Arto Pajukallio kirjoitti, että elokuva, toisin kuin jatko-osansa, sekoittaa onnistuneesti höyhenenkevyttä hömppäviihdettä, feminististä tyttöenergiaa ja piruilevaa sosiaalisatiiria[4]. Film-O-Holic.com-sivustolla Mari Verho totesi elokuvan nuorentavan katsojaansa, kun suupielet ovat 96 minuuttia yhtäjaksoisesti yläviistossa.[5]