...ja Helena soittaa | |
---|---|
![]() |
|
Ohjaaja | Lasse Pöysti |
Käsikirjoittaja | Lasse Pöysti |
Perustuu | Aino Räsäsen romaaniin ... ja Helena soittaa, 1950 |
Tuottaja | Mauno Mäkelä |
Säveltäjä | Einar Englund |
Kuvaaja | Esko Töyri |
Leikkaaja | Nils Holm |
Lavastaja |
August Lindström Lasse Pöysti |
Pääosat |
Irma Seikkula Leena Häkinen Erkki Viljos Jussi Jurkka |
Valmistustiedot | |
Valmistusmaa | Suomi |
Tuotantoyhtiö | Fennada-Filmi Oy |
Ensi-ilta | 1951 |
Kesto | 91 min |
Alkuperäiskieli | suomi |
Edeltäjä | Soita minulle, Helena! |
Seuraaja | Näkemiin Helena |
Aiheesta muualla | |
IMDb | |
Elonet | |
...ja Helena soittaa on Lasse Pöystin ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1952. Elokuva on Pöystin esikoisohjaus.[1] Elokuva pohjautuu Aino Räsäsen romaaniin ... ja Helena soittaa (1950) ja on toinen Helena-elokuva.
Kolmiodraamassa maatilan poika Arttu (Jussi Jurkka) lähtee sotaan vapaaehtoisena. Kun hänen paluunsa viivästyy, hänen morsiamensa Elina (Leena Häkinen) lupautuu haavoittuneena palanneelle rovastin pojalle Karille (Leif Wager). Kun Arttu palaa, myös hänen äitinsä puuttuu sotkun selvittämiseen.[1] Kirjan suhteen tarinaa on tiivistetty ja osittain muutettu, henkilökuvia muokattu ja lisätty joitakin uusia henkilöhahmoja.[2] Lisäksi elokuvan loppu poikkeaa sekä kirjasta että elokuvan käsikirjoituksesta.[2]
Irma Seikkula | … | Helena Junkkeri |
Leena Häkinen | … | Elina Tupanen |
Erkki Viljos | … | Jari Junkkeri |
Jussi Jurkka | … | Arttu Eero Junkkeri |
Sirkka-Liisa Wilén | … | Mirjam |
Leif Wager | … | Kari Karstela |
Gunnel Hanén | … | Eeva Junkkeri-Mäkelä |
Matti Ranin | … | Jyrki |
Mai-Brit Heljo | … | Kirsti |
Heikki Savolainen | … | Pehtori Martti Mäkelä |
Leena Rahikka | … | Päivi |
Sirkka Saarnio | … | Päivi pienenä |
Rakel Laakso | … | Hanna Tupanen |
Emmi Jurkka | … | Liina, Kallen morsian |
Reino Valkama | … | kanttori Johannes Tupanen |
Vilho Siivola | … | Kalle |
Wilho Ilmari | … | rovasti Karstela |
Sven Relander | … | merikapteeni Korpela |
Irma Wickström | … | keittäjä |
Anton Soini | … | asemapäällikkö Jantuinen |
Elvi Saarnio | … | sikapiika |
Esko Töyri | … | Ateneumin opettaja |
Aikalaisarvioissa Lasse Pöysti sai ensi elokuvansa ohjaajana varsin myönteisen vastaanoton.[2] Esimerkiksi Eugen Terttula (Suomen Sosialidemokraatti) kirjoitti: ”Lasse Pöysti rikastuttaa – niin uskaltaa sanoa – jo tällä ensimmäisellä ohjaustyöllään kotimaista elokuvaa.” Samalla linjalla on Juha Nevalainen (Ilta-Sanomat), joka kiittää elokuvaa tyylikkääksi. Elokuvan heikkoudet löytyivät Aino Räsäsen tarinasta, jota esimerkiksi Ville Repo (Uusi Suomi) piti pintapuolisena, kepeänä ja hajanaisena. Näyttelijät eivät saaneet erityisemmin kehuja, mutta sen sijaan kuvaaja Esko Töyri ja säveltäjä Einar Englund saivat.[3]
Tv-kriitikko Arto Pajukallio (Helsingin Sanomat) pitää filmiä neljästä Helena-elokuvasta parhaana.[4]
Elokuvan yleisömenestys oli vuoden 1952 keskitasoa selvästi parempi, vaikka tuona vuonna kotimaisista elokuvista oli jopa ylitarjontaa.[2]
Aino Räsäsen Helena-sarjan kirjoihin perustuvat elokuvat:
Soita minulle, Helena • ...ja Helena soittaa • Näkemiin Helena • Pää pystyyn Helena
|