Melikertes ehk Palaimon oli vanakreeka mütoloogias Athamase ja Ino poeg. Tal oli vend Learchos.
Kui Ino õde Semele sai Zeusiga poja Dionysose ja enne selle sündi suri, kasvatasid Athamas ja Ino Dionysose üles.
Karistuseks oma mehe sohilapse kasvatamise eest nuhtles Hera Athamast hullusega, nii et ta tappis Learchose. Ino hakkas kartma Melikertese elu pärast ja, poeg kätel, jooksis merre.
Zeusi tänulikkuse märgiks nad päästeti ja muudeti merejumalateks. Mõlemad said uue nime: Leukothea ('valge jumalanna') ja Palaimon.
Melikertese keha kandis delfiin Isthmosesse Korinthoses. Selle leidis Sisyphos, keda mõni allikas tema onuks nimetab. Sisyphos hakkas nereiidide käsul Melikertese auks pidama Isthmose mänge.
Pausanias kirjeldab Isthmosesse Poseidoni pühamusse rajatud Palaimoni templit. Seal olid Poseidoni, Leukothea ja Palaimoni enese kujud. Seal oli ka koht, mida kutsuti pühadest pühamaks ja mille maa-alusesse ossa Palaimon olevat maetud. Räägiti, et see, kes ses templis valet vannub, ei pääse hirmsast saatusest. Samuti oli seal altar, millel ohverdati kükloopidele.
On vähe kahtlust selles, et Melikertese kultus on välismaist, tõenäoliselt Foiniikia päritolu. (Ka Melikertese emapoolne vanaisa Kadmos oli foiniiklane.) Selle kultuse tõid Kreekasse nähtavasti foiniikia meresõitjad, kelle mõju Egeuse ja kogu Vahemere kallastel oli suur. Kreekas oli foiniikia mõju kõige suurem just Melikertese kodumaal Boiootias ja Korinthoses. Teda on samastatud foiniikia jumala Melqartiga. Foiniikia jumalatele ohverdati sageli lapsi ja sellele on nähtud vihjet Melikertese varajases surmas.
Nimele 'Palaimon' ei ole head selgitust leitud. On väidetud, et see sõna tähendab 'võitleja' või 'maadleja' ja on Heraklese epiteet, kellega Melqartit on sageli samastatud, ent Palaimonil ja Heraklesel puudub omavaheline seos. Nime alguses on nähtud foiniikia sõna 'Baal', mis tähendab jumalat, täpsemalt 'Baal-haman' ('põlev jumal'), ent tule- ja merejumal ei sobi samuti omavahel kokku.
Roomlased samastasid Palaimoni Portunuse, sadamajumalaga.