Petr Orel | |
---|---|
![]() Petr Orel (15. listopadu 2016) | |
5. senátor za obvod č. 67 – Nový Jičín | |
Ve funkci: 15. října 2016 – 15. října 2022 | |
Předchůdce | Zdeněk Besta |
Nástupce | Ivana Váňová |
Zastupitel města Nový Jičín (v letech 1991–1994 a 2006–2010 také radní města) | |
Ve funkci: 6. října 2018 – říjen 2022 | |
Ve funkci: 1991 – 19. listopadu 1998 | |
Ve funkci: 2. listopadu 2002 – 15. října 2014 | |
Stranická příslušnost | |
Členství | SZ / Zelení (od 2006) |
Nestraník | |
v zastupitelstvu | za SZ (1994–1998) |
do zastupitelstva | nezávislý (1998) |
v zastupitelstvu | nezávislý (2002–2006) |
do kraje | za SZ (2000, 2004) |
do Sněmovny | za SZ (2006) |
Narození | 3. září 1959 (64 let) Nový Jičín ![]() |
Choť | Marcela Orlová |
Děti | tři dcery |
Sídlo | Nový Jičín |
Ocenění | Cena Ivana Dejmala (2021) |
Webová stránka | www.petr-orel.cz |
Commons | Petr Orel |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Petr Orel (* 3. září 1959 Nový Jičín) je český politik, ornitolog a ekolog, v letech 2016 až 2022 senátor za obvod č. 67 – Nový Jičín, v letech 1991 až 1998, 2002 až 2014 a 2018 až 2022 zastupitel (v letech 1991 až 1994 a 2006 až 2010 také radní) města Nový Jičín, člen Strany zelených.
Maturoval na Střední zemědělské technické škole v Novém Jičíně a absolvoval dvouletou nástavbu v oboru ochrany přírody a ekologie. Později pracoval ve Vlastivědném ústavu v Novém Jičíně, resp. v Okresním vlastivědném muzeu v Novém Jičíně. Dva roky se živil také jako agronom a dispečer v zemědělství. Později byl zaměstnancem Okresního národního výboru, resp. Okresního úřadu v Novém Jičíně. Všechna povolání souvisela s ochranou přírody a krajiny.[1]
V roce 1990 inicioval delimitaci Stanice pro záchranu volně žijících živočichů v Bartošovicích na Novojičínsku od státu pod nevládní organizaci Český svaz ochránců přírody. V současnosti je jejím vedoucím. Ve stanici pracuje od roku 1992. Od roku 2006 vede projekt Návrat orla skalního do České republiky, jehož cílem je vytvořit stabilní hnízdní populaci orla skalního a navrátit populaci orlů do původního stavu. V Bartošovicích se také zasadil o vybudování návštěvnického střediska – Domu přírody Poodří –, které se zaměřuje na ekologickou výchovu a osvětu.[2]
Petr Orel je ženatý a žije v Novém Jičíně. S manželkou Marcelou má tři dcery – Michaelu, Markétu a Helenu.[3]
Na sklonku roku 1989 spoluzakládal Stranu zelených v Novém Jičíně, jejím členem je od roku 2006.
Do komunální politiky vstoupil, když byl v roce 1990 kooptován zastupitelem města Nový Jičín.[4] Ve volbách v roce 1994 obhájil svůj mandát jako nestraník za SZ na kandidátce „Koalice ČMSS, SZ, HZ“, přičemž na kandidátce figuroval na posledním 30. místě, ale vlivem preferenčních hlasů skončil druhý.[5] Ve volbách v roce 1998 kandidoval jako nezávislý na kandidátce „Sdružení SZ, MODS, NK“, ale neuspěl.[6] Do zastupitelstva se vrátil po volbách v roce 2002, ve kterých kandidoval jako nezávislý za subjekt „Strana zelených a nezávislých kandidátů“.[7] Ve volbách v roce 2006 i 2010 mandát obhájil, přičemž v obou případech vedl kandidátku SZ, a to již jako člen strany.[8][9] Také ve volbách v roce 2014 byl zvolen zastupitelem města[10], avšak ještě v říjnu 2014 na mandát rezignoval.[11][12][13] V komunálních volbách v roce 2018 byl jako člen Zelených zvolen zastupitelem města Nový Jičín, a to na kandidátce uskupení „Strana zelených s podporou TOP 09, SNK ED a STAN“. Původně figuroval na 20. místě, ale vlivem preferenčních hlasů skončil třetí.[14] V komunálních volbách v roce 2022 kandidoval z 12. místa kandidátky uskupení „Strana zelených s Piráty, TOP 09 a STAN“ do zastupitelstva Nového Jičína.[15] Vlivem preferenčních hlasů však skončil druhý, a obhájil tak mandát zastupitele.[16] Po volbách ale na post zastupitele města rezignoval.[17]
Po dvě volební období (1991–1994 a 2006–2010) byl také radním města.[18]
V krajských volbách v roce 2000 kandidoval jako nestraník za SZ na kandidátce subjektu „Koalice neparlamentních stran“ (tj. SZ a SŽJ) do Zastupitelstva Moravskoslezského kraje, ale neuspěl.[19] Do krajského zastupitelstva se nedostal ani ve volbách v roce 2004 jako nestraník na samostatné kandidátce SZ,[20] ani ve volbách v roce 2008 na kandidátce SZ jako člen SZ.[21] Neúspěšně dopadly také kandidatury ve volbách v letech 2012[22] a 2016 (ve druhém případě jako člen SZ za subjekt „PRO REGION“, koalici SZ a SNK ED).[23] V krajských volbách v roce 2020 neúspěšně kandidoval do Zastupitelstva Moravskoslezského kraje z 15. místa kandidátky subjektu „Koalice STAN, Zelení, NEZ“.[24]
Ve volbách do Poslanecké sněmovny PČR v roce 2006 kandidoval v Moravskoslezském kraji jako nestraník za SZ, ale neuspěl.[25] Do Sněmovny se nedostal ani jako člen SZ ve volbách v roce 2010 a 2013.[26][27]
Ve volbách do Evropského parlamentu v roce 2009 kandidoval za SZ, ale neuspěl.[28] Ve volbách do Evropského parlamentu v červnu 2024 kandidoval na 28. místě kandidátky Zelených. Strana však získala pouze 1,55 % hlasů, a zvolen tak nebyl.[29]
Ve volbách do Senátu PČR v roce 2016 kandidoval za SZ a KDU-ČSL v obvodu č. 67 – Nový Jičín.[30] Se ziskem 33,73 % hlasů postoupil z prvního místa do druhého kola, v němž porazil poměrem hlasů 74,23 % : 25,76 % sociálního demokrata Jaroslava Dvořáka. Stal se tak senátorem.[31][32]
V Senátu působil mj. jako místopředseda Výboru pro záležitosti Evropské unie a místopředseda Stálé komise Senátu VODA – SUCHO. V legislativní oblasti se věnoval hlavně ochraně životního prostředí, opatřením na kontrolu znečištění a ochranu spotřebitele. Byl členem klubu SEN 21 a Piráti.[33]
Ve volbách do Senátu PČR v roce 2022 obhajoval za Zelené mandát senátora v obvodu č. 67 – Nový Jičín.[34] Podporu získal i od dalších stran a hnutí, konkrétně od SEN 21, Pirátů, STAN a LES.[35] Svou podporu mu rovněž vyjádřili ekolog a politik Bedřich Moldan, bývalý ministr životního prostředí ČR Libor Ambrozek, bývalý senátor za obvod č. 27 – Praha 1 Václav Hampl a místopředsedkyně Senátu PČR Jitka Seitlová.[35][36] Se ziskem 19,60 % hlasů se umístil na 3. místě, nepostoupil do 2. kola voleb, a mandát tak neobhájil.[37]
V roce 2021 mu byla udělena Cena Ivana Dejmala za dlouhodobou činnost na projektu návratu orla skalního do České republiky.[38][39]