Inveraray Inbhir Aora | |
---|---|
![]() | |
Poloha | |
Souřadnice | 56°13′52″ s. š., 5°4′23″ z. d. |
Časové pásmo | UTC±00:00 |
Stát | ![]() |
![]() ![]() Inveraray | |
Rozloha a obyvatelstvo | |
Počet obyvatel | 560 (2016) |
Správa | |
Vznik | 1745 |
Oficiální web | www |
Telefonní předvolba | 01499 |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Inveraray (ɪ n v ə ˈ r ɛər i nebo ɪ n v ə ˈ r ɛər ə, skotskou gaelštinou Inbhir Aora [ústí řeky Aray]) je město v oblasti Argyll a Bute v západní části Skotska. Rozkládá se na západním břehu zátoky Loch Fyne, při silnici A83. Jde o bývalé královské město, tradiční centrum hrabství Argyll a rodové sídlo vévodů z Argyllu.
V době 2. světové války se v blízkosti města nacházela významná vojenská základna Výcvikového střediska společných operací.[1]
Jak dokládají archeologické nálezy, byla zdejší oblast obydlená již v dobách gaelského království Dál Riata,[2] jehož centrum, hradiště Dunadd, se nacházelo nedaleko dnešního Inveraray.[2]
Nevelká osada Inveraray se již od středověku nacházela v oblasti dnešního zámeckého parku na jihovýchod od Inverarayského hradu.[3] V roce 1457 zde Colin Campbell, 1. hrabě z Argyllu, vybudoval první opevněné sídlo,[4] z něhož se stal sídelní hrad hraběcího rodu Campbelů, poté co Campbelové opustili své dosavadní sídlo Innischonnel Castle ležící na ostrůvku Innis Chonnell na nedalekém jezeře Loch Awe.[2]
V roce 1472 se vzkvétající Inveraray stalo baronským městem a roku 1648 královským městem,[3] kteroužto výsadu mu udělil král Karel I. Stuart.[5]
V prosinci 1644 se za anglické občanské války James Graham, 1. markýz z Montrose, zmocnil Inverarayského hradu a města a vypudil odtud svého soka Archibalda Campbella, 1. markýze z Argyllu. V únoru následujícího roku pak porazil jeho vojsko v bitvě u Inverlochy nedaleko městečka Fort William.[2]
V lednu 1692, v období nazývaném Slavná revoluce, sehrálo město důležitou roli v takzvaném Masakru v Glencoe.[2]
V roce 1701, v době, kdy Skotskem začínala zmítat těžká ekonomická krize, jejímž důsledkem bylo přijetí Zákonů o unii a zánik samostatného Skotska v roce 1707 a kterou způsobil krach Projektu Darién, obdržel 10. hrabě z Argyllu, Archibald Campbell, titul 1. vévoda z Argyllu.[2] Jeho syn, John Campbell, 2. vévoda z Argyllu, se rozhodl po více než dvou stech letech přebudovat rodové sídlo do podoby zámku ve francouzském stylu a zadal zhotovení návrhu podoby nového zámku architektu Johnu Vanbrughovi.[4] Po smrti 2. vévody v roce 1743 se myšlenky na přestavbu ujal Colinův mladší bratr Archibald, 3. vévoda z Argyllu. Nové sídlo podle projektu architekta Rogera Morrise však vyžadovalo mnohem větší prostor, proto muselo staré Inveraray ustoupit, a bylo posléze nově vystavěno asi o 2 km dál.
Vypracování plánů na výstavbu nového Inveraray bylo svěřeno přednímu skotskému architektovi té doby Williamu Adamovi,[6] který je dokončil roku 1747. V letech 1758 až 1776 docházelo k postupnému bourání zástavby v blízkosti zámku. Do roku 1770 výstavba nového města příliš nepokročila, proto se John Campbell, který se v tomto roce stal po svém otci Johnovi 5. vévodou z Argyllu, rozhodl přistoupit k přestavbě rázněji. Byli povoláni další architekti, mezi nimiž je třeba jmenovat zejména Johna Adama, Williamova syna, a Roberta Mylnea, jimž bylo svěřeno především plánování a výstavba nových budov.[7] John Adam přispěl zejména stavbou Inverarayské hospody (The Inveraray Inn) a budovy radnice. Větší část města včetně kostela je pak dílem proslulého edinburského rodáka Roberta Mylnea (1733–1811) z let 1772–1800.[8]
Vzniklo tak pohledné město s domy pro dělníky zdejší přádelny vlny a přístavištěm pro rybáře živící se lovem sleďů, který se v pozdějších letech stal významným odvětvím ekonomiky města. Inveraray je tak jedním z nejlepších příkladů nového skotského města 18. století, o jehož střední části se pro její architektonický význam uvažuje jako o vhodném kandidátu pro památkovou ochranu.
V tomto článku byl použit překlad textu z článku Inveraray na anglické Wikipedii.