Tipus | Riu i curs d'aigua ![]() | |||
---|---|---|---|---|
Inici | ||||
Entitat territorial administrativa | Font-rabiosa (Capcir), Formiguera (Capcir) i Puigbalador (Capcir) ![]() | |||
Final | ||||
Entitat territorial administrativa | Erau (França) ![]() | |||
Localització | riu Aude ![]() | |||
| ||||
Conca hidrogràfica | conca del riu Aude ![]() | |||
Dades i xifres | ||||
Mida | 13,7 (![]() | |||
Galba és el nom d'un riu, d'una vall (Vallée du/de Galbe en francès, segons el nomenclàtor) i d'un antic poble del límit dels termes comunals de Font-rabiosa, Formiguera i Puigbalador, a la comarca nord-catalana del Capcir.
Està situada[1] al sud de la comuna de Font-rabiosa, al nord de la de Formiguera i al sud-est de la de Puigbalador, entre els quals fa de termenal al llarg de tot el seu curs.
El riu Galba, o El Galba, (Le Galbe en francès) és un afluent de l'Aude que neix a l'estany de la Portella d'Orlú (aquesta a 2.150 m d'altitud), als contraforts nord del massís del Carlit, i que devessa al pantà de Puigbalador. Les aigües del riu originaren la curiosa cova de Font-rabiosa, la més alta dels Pirineus.
La vall té anomenada[2] per la riquesa de la seva flora[3] i fauna, i és un indret apreciat pels esquiadors de fons. A la banda sud del naixement de la vall, a prop de l'estany del Diable (2.300 metres d'altitud), hi ha una llosa de pedra amb inscripcions neolítiques, la Peira Escrita. Els excursionistes i esquiadors que recorren la zona poden acollir-se a dos refugis de muntanya, el Refugi de la Jaceta (42° 38′ 13″ N, 2° 2′ 55″ E / 42.63694°N,2.04861°E) i, a un quilòmetre i mig de distància d'aquest, la Cabana de la Jaça de la Llosa (42° 38′ 26″ N, 2° 1′ 56″ E / 42.64056°N,2.03222°E). Es considera[4] que la vall acaba a Esposolla.
Galba apareix esmentat en la documentació el 1098, com un lloc (potser amb parròquia pròpia)[5] possessió d'Arnau Arnau i vinculat a l'abadia de Sant Miquel de Cuixà (que tenia la resta de la vall amb l'excepció de Puigbalador i Formiguera); el 1204, el llogaret depenia encara de l'abadia. Al fogatge del 1378 s'hi indica que hi havia 4 focs (unes 25-30 persones). El segle xiv formava part[6] de la castellania de Puigbalador, i vers 1390 Bernat de So, vescomte d'Èvol, recollia els delmes de Galba[7] cosa que encara feia el 1630 el seu successor Gaspar Galceran d'Híjar. En la documentació antiga, com el fogatge del 1378, Galba és adscrit al municipi de Formiguera; però en la major part de les dades modernes, com el Nomenclàtor de la Catalunya del Nord, el lloc s'atribueix a Font-rabiosa.
La vall de Galba és un dels llocs[8] de freqüent visita dels excursionistes pel Capcir.
inf. a 300 km | |
---|---|
inf. a 100 km | |
inf. a 50 km | |
inf. a 30 km | |
inf. a 10 km |