Eduard Mendoza i Garriga,[1] més conegut com a Eduardo Mendoza (Barcelona, 11 de gener de 1943), és un escriptor català en llengua castellana.
Mendoza, fill del fiscal i advocat Eduard Mendoza Arias-Carvajal (Barcelona 1905-1979)[2] i de Cristina Garriga Alemany, estudià dret i va viure a Nova York entre 1973 i 1982, on es traslladà per a treballar com a traductor per a les Nacions Unides.
L'any 1975, publicà la seva primera novel·la, La verdad sobre el caso Savolta, on ja es pot verificar el geni de l'autor per a intercanviar discursos i estils narratius. Aquesta obra és considerada per bona part de la crítica moderna com un punt d'inflexió amb vistes a la transició democràtica espanyola. L'esmentat llibre, on Mendoza aprofita per revisar el panorama de les lluites sindicals a la Barcelona de principis de segle xx, va rebre el Premio de la Crítica. Posteriorment ha publicat més d'una dotzena de llibres, algun dels quals, per episodis al diari El País.
A més de La verdad sobre el caso Savolta, que es va adaptar al cinema per Antonio Drove (1980), hi ha hagut versions cinematogràfiques de La cripta (1981), La ciudad de los prodigios (1999) i El año del diluvio (2004).
El 1995, va rebre la Creu de Sant Jordi; el 2009, el Premi Internacional Terenci Moix (al millor llibre de ficció per El asombroso viaje de Pomponio Flato);[3] el 2010, el Premi Planeta,[4][5] i el 2015, el Premi Franz Kafka de literatura.[6] El desembre de 2016, fou guardonat amb el Premi Cervantes.[7]
És pare de dos fills: Ferran i Alexandre Mendoza Soler.[8]
Premis i fites | ||
---|---|---|
Precedit per: José Manuel Caballero Bonald Ágata ojo de gato |
Premi de la Crítica de narrativa castellana 1976 |
Succeït per: José Donoso Yáñez Casa de Campo |
Precedit per: Enrique Vila-Matas Doctor Pasavento |
Premi Fundació José Manuel Lara 2007 |
Succeït per: Almudena Grandes El corazón helado |
Precedit per: Ángeles Caso Contra el viento |
Premi Planeta 2010 |
Succeït per: Javier Moro Lapierre El imperio eres tú |