Localització | |||||
---|---|---|---|---|---|
| |||||
Estat | Espanya | ||||
| |||||
Comunitat autònoma | Catalunya | ||||
| |||||
Província | província de Girona | ||||
| |||||
Comarca | Garrotxa ![]() | ||||
Capital | Argelaguer ![]() | ||||
Població humana | |||||
Població | 428 (2023) ![]() | ||||
Llars | 49 (1553) ![]() | ||||
Gentilici | Argelaguenc, argelaguenca | ||||
Idioma oficial | català ![]() | ||||
Geografia | |||||
Superfície | 12,5 km² ![]() | ||||
Banyat per | Fluvià i Llierca ![]() | ||||
Altitud | 183 | ||||
Limita amb | |||||
Organització política | |||||
• Alcalde ![]() | Guillem Ballaz i Bogunyà (2023–) ![]() | ||||
Identificador descriptiu | |||||
Codi postal | 17853 | ||||
Fus horari | |||||
Codi INE | 17010 ![]() | ||||
Codi IDESCAT | 170101 ![]() | ||||
Lloc web | argelaguer.cat ![]() |
Argelaguer és un municipi de la comarca de la Garrotxa, a les Comarques Gironines. Se situa a l'aiguabarreig del Torrent del Vinyot i del Llierca amb el Fluvià, a la meitat est de la comarca. Té boscos de pollancres. S'hi practica l'agricultura de secà, principalment cereals i oliveres, indústria hidroelèctrica i artesania tradicional (espardenyes, esclops).[1]
El nom de Argelagorios es troba en documents de l'any 982. A principi del segle xiii els senyors de Sales passen el feu d'Argelaguer als de Montpalau.[2] Té una necròpolis del segle xii al camp anomenat Rost d'en Pi. Des de 2008 s'hi organitza cada any la trobada anual la Violinada.
Argelaguer està situat a la confluència del riu Llierca, Torrent del Vinyot i el Fluvià. Està dividit en dos nuclis. L'un a 183 m d'altitud al voltant de l'església parroquial de Santa Maria i Sant Dames I, papa de Catalunya, d'origen romànic. L'altre, el carrer Major o Via Annia dels romans i camí de Sant Jaume format per dues rengleres de cases a banda i banda de la carretera Nacional N-260. Darrere la filera de cases, al mig del poble formant una placeta hi ha la capella de Santa Anna d'Argelaguer, d'origen romànic. El terme municipal d'Argelaguer se situa a la comarca de la Garrotxa de la província de Girona. Pel nord limita amb els termes de Montagut i Oix, Tortellà i Sales de Llierca. Pel sud i l'est amb Sant Ferriol i a l'oest amb el terme de Sant Jaume de Llierca. El municipi té una extensió de 12,53 km², format per unes vint hectàrees de zona de bosc, majoritàriament de pins i alzines, amb pasturatges a l'hivern. La vinya i l'olivera que havien estat tradicionals, ja no es cultiven, igual que els carboners. Han desaparegut activitats tradicionals, com la fabricació d'esclops, de cordes i espardenyes. En ramaderia, s'hi cria bestiar oví i boví. L'economia d'Argelaguer era bàsicament agrícola, però ha anat passant a ser de petites indústries i de serveis. Pel que fa a la població cal destacar la zona de la carretera, i la del carrer Major que es desenvolupa paral·lelament a aquest, és on es concentra més l'animació i activitat de la població. En aquesta zona es troben els equipaments més representatius com són: l'actual Ajuntament, el Casal Social, la farmàcia, a la zona de la carretera, al carrer Major on actualment hi ha les escoles, la pista esportiva i el Polivalent.[3]
Llar d'Infants (3-6 anys)
Primària
Entitat de població | Habitants |
---|---|
Argelaguer | 346 |
el Guilar | 9 |
l'Hostalnou de Llierca | 23 |
Sant Sebastià | 10 |
Santa Magdalena | 12 |
Tapioles | 24 |
Edifici fundat en temps de la República per la Generalitat de Catalunya. L'obra, dirigida per l'arquitecte Rafael Sánchez Echeverría, va començar l'any 1929 i es va acabar el 1931. L'any 1931, durant la República, es va decidir construir l'escola tal com és ara. Va funcionar fins a la fi de la guerra civil. Durant l'últim any de la guerra fou utilitzada pels republicans com a magatzem farmacèutic i en la retirada es va cremar. Entre el 1940 i el 1941 va ser reconstruïda. Fou tancada per manca d'alumnes l'any 1977. El 1987 es va tornar a obrir, fins avui.
Via de traçat recte, que passa per l'actual carrer Major. Molt estratègic ja que comunicava les planes empordaneses i Girona amb la muntanya. Utilitzant el curs natural del riu Fluvià mitjançant camins paral·lels. La Vall d'Argelaguer es troba en un lloc estratègic de pas. En temps antics els bascos, ibers i romans van utilitzar el curs del Fluvià mitjançant camins paral·lels. Els romans van construir una via empedrada anomenada la Via Ànnia. La via va ser utilitzada més tard pels visigots, àrabs i francs. En els temps moderns hi van passar les tropes de Napoleó el 1808 i els exèrcits facciosos dels carlins. Aquests van confrotar-se amb els liberals a l'anomenada Barreja. Més endavant el 1854 es va iniciar el projecte de la nova carretera paral·lela N-260 al camí ral, molt més ampla, de grava i pedra picada que va ser un element bàsic pel desenvolupament i creixement del poble. L'autovia actual A26 passa pel nord del poble amb la construcció d'un fals túnel per reduir-ne l'impacte visual.
Anomenat Monti Palatio en llatí. Els visigots van construir un castrum els anys 500-600. Els senyors feudals de Sales el van habitar l'any 1216 convertint-lo en el castell de Montpalau. Actualment es conserven els murs i una torre mestra. L'antic castell de Montpalau està ubicat just al puig del davant on actualment hi ha el poble de Sant Jaume de Llierca. Els Montpalau foren els senyors d'Argelaguer i residien en aquest castell. Dins del recinte s'hi va construir una capella dedicada a Santa Magdalena. Cap al 1430 els senyors de Montpalau van construir un nou castell en el nucli d'Argelaguer i van deixar el seu castell de muntanya. (Lejarza) Cal Rei És una casa senyorial amb magnífiques sales. Es diu que, antigament, dels seus soterranis en sortien uns túnels que anaven al castell i que probablement servien de sortides d'emergència.
Capella construïda a mitjan segle xvi. Actualment no consta com església i la nau és utilitzada com a magatzem. Conta la tradició que a mitjan segle xvi, la pesta feia estralls als pobles de Girona. La gent d'Argelaguer va fer la promesa a Sant Sebastià, advocat i protector contra la pesta, que, si no arribava al poble, es construiria una capella dedicada al seu nom. La pesta va arribar fins a Besalú i va parar. El 1562 es va construir la capella en un aire senzill i popular. Al cap d'un temps acompanyat de Sant Sebastià s'hi va afegir Santa Llúcia i Sant Grau. La missa per la diada del sant es va celebrar fins a la fi dels anys 1960. L'any 1980 la capella, ja totalment abandonada, va ser venuda al propietari del mas Rafelic. Els sants van ser traslladats a l'ermita del Guilar.
La Capella de Santa Anna és d'estil romànic, d'una nau i absis, amb la porta adovellada. Fou restaurada pels mateixos veïns d'Argelaguer. No sabem la data exacta de la construcció però per l'estil i l'arquitectura sembla de cap del peróde 1000-1200. És un edifici senzill de planta rectangular amb capçalera a llevant formada per un absis sense cornisa ni finestra. La nau té volta de canó. La porta d'entrada es troba a ponent i dona a la placeta. És adovellada i de mig punt.
Edifici construït al segle xv. És un edifici de planta quadrangular antigament emmurallat i un exemple de fortalesa gòtica catalana. A la façana principal, situada a ponent, hi destaquen un finestral gòtic, tres escuts de pedra dels quals el del mig correspon al de la família Montpalau i una bonica porta dovellada. La família Montpalau s'hi traslladà, abandonant el castell proper en el qual havien residit durant molts segles. Fins a mitjan segle xvii van ser amos i senyors d'Argelaguer i van marcar la història del municipi.
Temple romànic de nau amb coberta amb volta de canó i absis semicircular amb finestra cega. La porta d'entrada és a ponent i té un campanar d'espadanya d'un sol ull. Fou construït pels senyors de Sales a la primeria del segle xiii. Construcció de planta rectangular, amb una nau coberta amb volta de canó, amb absis semicircular a llevant. Hi ha cornises de pedra a l'absis i a les parets laterals. Un porxo al costat de ponent, refet el 1983-1984, aixopluga la porta principal. Té un teulat a dues aigües formant part de la façana.
El portal d'entrada és d'època renaixentista, i porta la inscripció de 1573. Segueix la traça romànica amb dues columnes acabades amb un capitell d'estil corinti. El temple actual es va construir entre els segles xvi i xviii, ja que el temple romànic del segle xii va patir greus desperfectes durant els terratrèmols del segle xv. En la construcció actual es van aprofitar diversos elements del temple anterior, com la base de l'absis. En la part baixa encara es poden identificar dues de les columnes adossades, que dividien el tambor absidal. El temple també està dedicat a Sant Dames, segons la tradició fill d'Argelaguer, que va ser elegit papa l'any 386. Del romànic original conserva la base de l'àbsida, que segles més tard va ser alçada, on s'observen les restes de dues columnes que sustentaven unes arcades decoratives i un interessant pany del mur de migdia, que és amagat per una ampliació de 1645 i que presenta una cornisa amb mènsules, decorada amb l'estil dent de serra. Es pot observar la paret des de les golfes de l'altar lateral de Sant Dames. El portal d'entrada és d'època renaixentista, i porta la inscripció de 1573. Segueix la traça romànica amb dues columnes acabades amb un capitell d'estil corinti.
Antigues muralles del castell de Montpalau situat al centre d'Argelaguer. El castell també disposava de fossars dels quals no en queden vestigis. La part que es conserva de muralles queda en el carrer del davant, anomenat de la Muralla i a la placeta amb la portalada, que accedeix al pati del castell. El 982 apareixen les primeres referències escrites d'Argelagarios. El 1400/1492, durant l'època de la baixa edat mitjana (segle xv), la família Montpalau va edificar l'actual castell al pla. Només s'han documentat dos dels trams de la muralla: el primer discorre paral·lel a la riera i presenta una alçada de 3,40 metres. El segon tram s'aixeca paral·lel al carrer de la Muralla i té una alçada de 3 metres. Després de la intervenció arqueològica del 2001, l'arquitecte Valentín Llaguno Lobato dirigí la restauració de la muralla.
Paratges que es troben resseguint el Fluvià i on tradicionalment es conreaven horts. Diversos camins porten al voltant de diferents rierols formats pel Fluvià al seu pas per Argelaguer
Un poblat a l'aire lliure de finals de l'època del bronze. S'hi van trobar diferents peces i útils, així com les estructures de les cabanes dels habitants de la zona. Arran dels diferents estudis realitzats a la zona (finals 2003-2004), el material que s'ha pogut recuperar és molt abundant, i va des de les grans peces senceres que responen clarament a un ús domèstic i estable de l'indret, fins a ceràmica feta a mà, fauna, malacologia i objectes metàl·lics. Es tracta d'un petit poblat de cabanes agrupades i organitzades. S'han pogut trobar els forats dels troncs que es clavaven a terra per sostenir les parets i el sostre de les cabanes. Els habitatges estaven fets de tovot i branques.
Construcció cilíndrica feta en pedra i gran part soterrada que servia per conservar el glaç. A Argelaguer n'hi ha dos que es creu que serien del segle xviii. El primer pou situat al costat esquerre del torrent d'Orriols. Té un gruix de paret de 0,6 m fet de pedra, un diàmetre exterior de 6 m i una profunditat de 5,5 metres. Orientat cap al sud-est, s'hi conserva part de l'entrada de 0,9 m d'amplada.
L'altre pou se situa en un extern del municipi al marge dret de la riera de can Palomer. També és de forma cilíndrica, amb un diàmetre superior de 7,5 m i una profunditat actual d'uns 7 metres. El gruix de la paret és de 0,6 m i construït amb pedres grans sense escairar. La producció del glaç era molt important, com que feia la funció de frigorífic natural. L'activitat començava als primers freds de l'hivern fins al febrer, es desviava l'aigua cap a uns compartiments d'uns 20 cm de fondària i, un cop l'aigua es glaçava se serraven els blocs, d'uns cent kg i es baixaven amb cordes al fons del pou i per separar-los es posaven branques d'alzina.
Aquest petit edifici va ser creat com a capella del castell del Guilar que havia fundat el cavaller Simó de Balbs l'any 1334 arran d'unes promeses de vot, sota l'advocació de Santa Maria Va ser erigida entre final del 1100 i principi del 1200 pels Senyors d'Albis. La Capella és d'estil romànic i dedicada a Santa Maria. Se sap que es va fer una ampliació cap als segles xvii o XVIII. Davant la porta d'entrada hi ha un pòrtic. Existeix un document que ens certifica que el segle xix ja estava construït.
| ||||||||||||||||||||
| ||||||||||||||||||||
| ||||||||||||||||||||
| ||||||||||||||||||||
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) ![]() |
L'actual carretera d'Argelaguer a Tortellà (1892)[4] formava part d'un projecte de més abast, de finals del segle xix, que havia de comunicar Arguelaguer amb Mollò. De fet, l'actual carretera de Mollò a Beget també en forma part. Entre Beget i Tortellà aquesta carretera hauria d'haver passat pel Grau d'Escales, Ormoier i l'Escaladuix, un tram d'una gran complicació.[5] Al mig del poble de Tortellà hi ha una de les fites d'aquesta carretera que no es va arribar a construir.[6]